Vi måste ut ur staden. Ingen teknik, ingen inpräntning.
Vi går under jord, så djupt vi kan.
- Vem är du? - Hon är en dumskalle.
- Den här är vägen till fristaden. - Berättar stolen hur vi tar oss dit?
Jag vill att Topher sätter mig i stolen, och gör en kopia på en disk.
- Kopierar du dig själv? - Händer nåt mig, vet jag vart vi ska.
- Caroline? - Ja.
Slaktarna kommer.
Jag hoppas att vi hittar mig vid liv.
Säsong 2 Episod 13 - Epitaph Two: Return -
NÅGONSTANS NÄRA KALIFORNIEN - NEVADA GRÄNSEN 2020
Slaktare!
Kom! Fort, fort, fort!
Åk, åk, åk!
Hur kan det vara slaktare här? Vi är långt ifrån en stad.
De kanske träffades av en signal?
- De var klädda i kostymer. - Finare sorts själlösa mördarzombies.
Kanske en bolagsreträtt. Vem bryr sig? Vi behöver vatten och bensin.
Kommer vi inte till fristaden snart... - Caroline, vi har undvikit folk länge.
- Är vi på rätt spår? - Jag tror det.
Det var inte lika illa förra gången. Jag kunde se över instrumentbrädan.
- Vems kropp var det här? - Hon var redan inpräntad.
Vi satte din hjärna i hennes, för du ska vara den store Caroline-
-den som vet hur man räddar oss. - Tekniken fungerar.
I mitt läger...i fristaden... har ingen inpräntats sen vi kom dit.
Vi har fortfarande chansen att göra en äkta värld.
En äkta värld? Se dig omkring, lilla Messias...det är över.
Halva världen har raderats, resten försöker döda den andra hälften.
Det finns bara några "verkliga" kvar, som du, förresten, inte är.
Vi är vilsna, men inte borta.
Blir det konstigt att möta dig själv? Ansikte mot ditt verkliga ansikte?
Nä, det blir fint. Du var en av de magiskt läckra superhororna.
- Du såg säkert bra ut. - Om jag måste spöa dig igen...
Ja. Låt mig se ditt fula tryne...
Det räcker. Skada inte varorna. Ta ut de andra.
- Var är vi? - Neuropolis. Hjärnornas stad.
- Finns Neuropolis? - Det var Tucson. Rossum styrde här.
Du tänkte inte nämna att fristaden låg bredvid den jävla dödsstjärnan?!
Det var tvunget. Vi fick vaccinet här. Vi plundrade det på teknik när vi kunde.
Du har varit här innan. Så, vad ska de göra med oss?
Ja.
- Mr Harding. - Vad är det nu? Jag äter.
- Det gör du säkert, sir. - Passa dig.
Du vill ha en ny kostym. Vi har några som du kan välja mellan.
Det var på tiden.
Fattar inte att jag lät den här bli så uttänjd.
Du skulle bli lika fet, Ambrose, om vi inte hade fått slut på skaldjur.
Sant, men vi har svårt att hitta bra ersättningskroppar i kaoset därute.
Vi måste börja ta bättre hand om oss själva.
Du har rätt. Den här gången tänker jag göra det.
Jag börjar med ellipsformen.
Varifrån kommer den här kroppen?
- Tjuvskyttarna fångade honom. - Var han med nån?
- Bara nån tjej. - Idiot!
Vad är det med honom? Dumskallarna har aldrig skadat nån.
Det här är värre än slaktare. En hel del värre.
- Det ordnar sig. - Har du en plan, underbarn?
Jag har visst det.
- Echo. - Lever du fortfarande drömmen, Harding?
Det är lite skamfilat.
Hade du inte stoppat Rossum kanske aldrig tekniken hamnat utom kontroll?
Du är en förebild av kontroll, tjockis.
Jag har åtminstone lite roligt.
Snälla. Du vet att jag har en kopia.
- Varför bryr du dig längre? - Fråga mig igen nån annan gång.
- Behöver nån medicin? - Här borta.
Du gör din läkargrej. Jag hittar honom.
Hon har förlorat blod och är i chock.
Pulsådern är läkt. Vi måste hitta syre.
Eller en IV...och öka blodtillförseln.
Här. Jag hjälper dig.
- Var lärde du dig det där tricket? - På samma ställe som du gjorde.
- Topher. - Nej! Nej, nej.
Jag menar, ja. Ja, ja, ja. Jag... Jag har... Jag har jobbat.
Jag... Jag har jobbat. Jobbat hårt.
- Använd inte en kula. Vill inte slösa. - Det är Paul. Jag är här med Echo.
Echo. En kula per dag. Vill inte slösa.
En person skjuten per dag tills jag löst problemet.
Skjuter de nån om du inte uppfinner vad de vill?
Varje dag, en kedjereaktion.
Radera hela världen på en gång.
Hur mår han?
Han är långt gången. Och fångarna?
- En av dem är jag. - Okej.
- Han bygger nåt som raderar planeten. - För att lösa problemet.
Men folk dör om jag gör eller inte. Ett nytt problem - kedjereaktion.
Hej, Topher, det är jag. Vi ska få ut dig härifrån.
Jag är så nära, så nära, att lösa båda problemen. De skulle bara veta.
Nära vad? Att radera alla?
Motsatsen. En reflektering, som ett eko.
Sätta tillbaka saker och ting som de var...hjärnorna som de var.
Jag kan återställa världen.
Hej, T. Kom och titta på det här.
- Sa ju att det var värt att vänta. - Häftigt.
- Gå och visa din mamma. - Ja. Försiktigt.
Hej, mamma!
- Titta, jordgubbarna är mogna. - De ser fantastiska ut.
Prova en. Varsågod. Du kan lita på din mamma.
Vi spar resten till efterrätt, va? Kom hit.
- Är de här från östra huset? - Höjdhuset behöver hjälp med brunnen-
-de närmaste dagarna. - Ja, om detta är allt de producerar.
Topher kollapsade inte långt härifrån. Han är undernärd och behöver vatten.
Topher?
Vi har honom.
Topher skulle bygga en pulsbomb, och sända ut en kedjereaktions-signal-
-som raderar alla. - Vilka finns kvar? Vi kom ut ur L.A.
- Jag är förvånad att ni överlevde. - Vi var 30 när vi slöt oss samman.
- Vem är värd att raderas längre? - Kanske folk utomlands, kanske oss.
- Kanske trötta på att jag dödar dem. - Är du inte det?
Tack för insikten, mini-jag, men du missade sista kvarten i spelet.
- Vi leder inte. - Topher tror att han kan smälla den-
-och skapa en puls för att återställa allas raderade hjärnor.
Han tror också att han är en tekanna, liten och rund.
Topher Brink är ett geni, var hövlig eller stoppar vi din tungan i grytan.
- Fint att du har mognat. - Vad har de gjort med honom?
De sköt någon framför honom varje dag som han inte blev klar.
Vi äter inte folks tungor.
Jag har några raketforskare här inne. Inte i Tophers klass, men inte omöjligt.
- Vetenskapen verkar säker. - Men vad skulle det betyda?
Alla som raderats eller inpräntats blir sina ursprungliga identitet.
- Inklusive oss. - Du får äntligen bli en riktig flicka.
- Det låter så enkelt. - Alla med chip skulle också återställas.
- Vi skulle glömma... - Allt.
Inte alla av oss har råd med det, och Topher har inte allt han behöver.
För att undvika explosionen och efterdyningar, måste vi gå-
-under jord i nåt år. Det Topher behöver för att få pulsen att funka...
Finns i Dollhouse.
Kom igen!
- Hemma är tydligen bäst. - Hallå, vi lämnade precis den festen.
- Den brann. - Vi behöver en guide. Ni känner-
-staden bättre än nån av oss. - Du sa att det fanns ett vaccin.
- Ja, men det här är nytt. - Tänk på vad det här betyder.
- Det betyder allt, nån måste ta tag. - Världen behöver fortfarande hjältar.
- Sa du verkligen det där? - Va? Jag blev inspirerad.
- Du är så töntig. - Du är...så fet.
Nog med peptalk. Vi måste tillbaka.
- Du ska visa oss vägen, eller... - Hon sa att du inte äter tungor.
Hon kanske skulle börja. Jag har lyssnat på ditt gnäll länge nog, Zone.
- Det här är större än oss. - Bra, då kan du ta dem dit.
Eller skicka ett vykort när vi har nåt postsystem, för ditt hjältedåd.
- Hon älskar när du är töntig. - Jag är inget inpräntat missfoster.
Pulsen...påverkar inte verkliga, rätt? Så jag åker inte tillbaka till...
- Vad är det för ljud? - Ni sa att ni inte var förföljda.
- Ett plundringståg. - T, kom hit nu.
Kut! Naz-pas!
Ursäkta, engelska. Jag fick ditt meddelande.
Hur kan vi hjälpa till?
Ledsen om du inte gillar våra metoder. Vi vill vara offensiva.
De flesta har en "skjut först"-politik. - Romeo, hjälp till med det här-
-eller vill du leka i sandlådan?
- Men varför han? - Jag skickade bud med några verkliga.
- Det var en chansning... - Han går inte att styra.
Tekniknördar...precis sånt jag försöker hålla T borta från.
- De är vår enda chans tillbaka. - Men jag vill inte åka tillbaka.
Jag vill inte lämna vårt hem, och gå ner i hålet.
Det är inte min uppfattning om en semester heller. Bara näst bästa.
- Vad gör du med pojken? - Visar honom mina modifieringar, Vic.
Nej, ingen teknik framför ungen. Ska jag ladda upp det till din hjärna?
Jag fattar. Logga ut. Ta det lugnt.
- Du kan stanna. Jag gör jobbet. - Kom igen.
Det tar en stund att bearbeta saker, och då gapar jag.
Jag fattar vad som står på spel.
Vem vill inte tillbringa kvalitetstid med de här vanliga människorna?
Jag vet inte. Det kan vara bra.
- Den lilla asiaten är rätt söt. - Hon är en tekniknörd, Mag.
Hon är en tjej, Mag.
- Skönt att se honom produktiv igen. - Det är det.
- Ja, och vem är du? - Jag är Caro... Jag är i...
Jag är bara en unge.
Satan, vad du är nervös. Gillar du inte tjejer?
Det gör väl alla. Jag gillar inte tekniken.
Så du är vapenexperten?
Det säger den där, ja.
Får du ladda det varje gång? Du kan inte bara lagra det?
Om man är Echo. Vi vill vara friska. Vi tar ut och lämnar plats för nästa.
Tar ut vad?
Tjusigt.
- Hur länge har vi varit på väg? - Ett par timmar.
- Hur är det med grabben? - Du kan kalla honom T.
Han sover bättre än jag gör.
Trädgården...har vuxit en del sedan jag såg den sist.
Tre somrar sedan? Vi har haft lite tid att få till den.
Jag menar bara...
Jag förstår att det är svårt att lämna.
Det var vårt hem...långt bort från alla fasor.
Nu dömer jag honom till det huset, helvetet jag var inlåst under många år.
Så du kommer ihåg honom, och att du fostrade honom. Vad ironiskt.
Du måste döda mig för att ta minnena.
Jag ville att han skulle växa upp långt från skiten i den här lastbilen.
Det ville vi båda.
Därför har vi inte berättat för honom, och hållit honom borta från mig.
Han skulle hållas borta från tekniken. Du valde att stanna i det, Tony-
-och bli förförd av den. Du valde att vara Victor.
- För vår sak. - För din sak.
- Jag slutade slåss för länge sedan. - Jag slogs för att skydda dig.
Jag gör allt för er, för er båda.
Utom det enda jag har bett dig göra.
Du kommer att bli munter av att vara fast under jorden i ett år.
- Vi är inte där än. - Vi kommer dit.
Grejen fungerar, Rossum krossas.
Ambrose, Harding...blir bara hårddiskar.
Nån måste krossa hårddiskarna.
Därför håller vi oss undan tills vi vet att vi är säkra.
- Du tar upp det hela tiden. - För du fortsätter att trycka ner det.
Tror du att världen kommer att vara frid och fröjd, efter pulsen?
Det är inte din kamp. Först får du vara vem du är-
-och det tror jag skrämmer dig. - Jag hatar när du låtsas känna mig.
Jag skulle inte påstå det.
Jag har knackat på i tio år, du släpper fortfarande inte in mig.
Jag har gjort det några gånger.
När du trodde att vi skulle dö.
Vad händer om du tror att vi kommer att leva?
Vad tror du händer?
Nej, kom igen, du är min analytiker nu, berätta vad du tror.
Du har nog ett hundratal personer i ditt huvud...
Och du är den ensammaste personen jag känner.
- Det var ganska snällt. - Inte för den som är med dig.
Vi går in här...genom tunnelbanestationens...tunnlar.
Slaktarna har dödat nästan alla och har slut på mat, så de tunnar ut.
Nej, de har mat. Vi såg en äta sin vän häromdan.
Det innebär fortfarande att det finns färre av dem.
- Och att de starkast överlevde. - Superslaktare. Härligt.
Vi är nästan där. Jag tar oss så nära jag kan.
- Du sa att det inte fanns många kvar. - Det är det inte.
Men alla är här.
- Redo? - Vi föddes redo.
Inte rent tekniskt. - Yankee!
Paul! Skynda på. Ta ut dem.
Fort! De är beväpnade!
- Vi har dem under jord. - Fort in! Fort in!
Alla, in i tunneln! Nu!
Gå! Gå! Gå! Gå!
Hej, hej, det är okej. Du kommer att bli...
Zone!
Det är alla. Försegla dörren bakom oss. Det är alla!
Vi går ner här.
Vänta! Förra gången vi var här, kryllade zombiespat av slaktare.
- Vi måste släppa ner C-4 i hålet. - Då förstörs tekniken vi letar efter.
Fanns det nån slaktare där nere, har de nog slitit varandra i stycken.
- Jag försöker vara mitt bästa. - Helvete också.
Nej. Då får du fortsätta gräva, om du vill hamna där.
Alpha.
- Jag trodde vi förlorade dig i Reno. - Jag lät dig tro det.
Jag tappade lusten att slåss. Jag hjälpte några att använda det här.
Inte konstigt att det är så många slaktare där uppe. De finns en buffé.
Victor? Varför skulle nån göra nåt så hemskt med ditt ansikte?
- Psycho. - Vi har sårade.
- Var är stora stygga Ballard? - Vi förlorade honom.
- Jag är ledsen. När hände det? - För tio minuter sedan.
- Var ska jag ska leta, vännen. - En del är inte på cartesianska planet.
- Är tekniken i labbet? - Tallkottkörteln! Säte för medvetandet.
Jag gjorde ett säte för förstörelse. Hur många innan den går sönder?
- Du menar väl inte stolen, eller hur? - Nej, nej, nej, nej, nej.
- Tänk om det inte finns nånting? - Då tog vi en biltur för ingenting.
- Vi skulle vara okej med det. - Vi kom hit för nya inpräntningar.
- Inte att låta er ta bort vår värld. - Här är ni skyddade som oss.
- Ni kan vara den ni är. - Ohms motstånd i tio meter betong...
Vi ändrade oss för att överleva. Även om vi inte blir raderade av pulsen-
-förstör du fortfarande vilka vi är. - Jag har tagit större killar än dig.
Vapnen är inte riktade mot dig, syster.
Sa åt honom igen och igen och igen, vapen hjälper mig inte att tänka.
De kan inte hjälpa mig tänka.
- Jag kan ta dem. - Då får du honom dödad.
- Vad händer, Rom? - Uppgraderingar, Vic.
- Du har säkert tänkt på det. - Vi modifierade oss att bekämpa kriget.
- Det är snart slut. - Nej, om de inte har honom.
- Med modifieringarna här kan vi styra. - Varför skulle du inte vilja det?
Eftersom vi inte är freakshows.
Okej, jag kanske är. Och Echo. Topher är lite borta.
Men Adelle...hon är suverän hela vägen.
Jag har arbetat så hårt för att få ett fredligt liv här.
- Det är svårare för mig än för andra. - Hej... Jag fattar.
Tror du inte jag vill ha de här färdigheterna i huvudet?
Jag vet hur bra det känns. Hoppa över att lära den hårda vägen.
Hoppa över långa timmar... svetten, träningen.
Bara för att känna kicken av fulländning.
Men om vi ska bygga upp världen, vill jag göra det själv.
Ledsen, boss, Då är du med motståndarna.
Kallade han mig just motståndare?
Letar du efter de här?
Ta honom till cellen. Vi får fundera vad vi gör med dem efter pulsen.
Då går vi, Romeo.
Herregud, hon är så häftig.
Det är okej. Allting kommer att bli bra.
Han är trött. Han är mycket värre när han är trött.
Trött? Läggdags.
Det var så här när jag köpte stället.
Döda dina avgudar. Det är en sanning.
- Jag är glad att du inte städade. - Jag pratade med den schizofrena i mig.
Med båda två, faktiskt.
Han kom inte tillbaka för tekniken. Han kom tillbaka för en idé.
En synaps stimuleras och jag hittar en lösning innan problemet.
Hur många gånger kommer "b" före "a"?
"Sniper", "Demolition", "Ernesto."
- Han gav upp det, Priya. - Han visste att han inte kunde ta dig.
Han kommer tillbaka för de här. Låt honom göra det!
Priya!
Jag undrar om jag är här nånstans. "Till minne av Priya."
- Uttaget ihop med "att vara människa." - Vad fan är det med dig?
Tekniken har förstört mitt liv!
Han är kär i dig! Är du så trög?
Den kommer inte på en disk.
De raderade honom i åratal. Han slutade aldrig älska dig! Vill du döda tekniken?
Döda den! Stäng ner den! Stäng honom ute! Ge honom ingenting!
Du håller honom på sträckbänken. Ni har år tillsammans och du slösar bort dem!
Du berättar aldrig att du älskar honom, att du är tacksam för honom!
Han är död!
Han är bara...död!
Jag berättade aldrig för honom.
Paul är död. Och jag är ensam.
Jag är ensam. Jag är alltid ensam.
Paul.
Välkommen till en föreläsning med titeln:
"Neuroplasticitet i förhållande till hjärnbarks-inpräntning."
Hon ser alltid frågande ut.
Effektivaste sättet att inpränta nya vägar är via en elektrostatisk laddning.
Det simulerar processen av nya ledningar i hjärnan.
Varje handling påverkar nerv- topografin. Vi blir vad vi gör-
-inte vad vi har gjort eller ska göra. Vi definieras av vad vi gör i stunden.
Med en våglängd på mer än två meter, skadas inte den omgivande vävnaden.
Tack.
Större än två meter.
- Anslutningen går där. - Jag vet.
Betyder det att vi är färdiga?
- Var ska vi avfyra enheten? - Ju högre upp, desto bättre.
- Är mitt kontor tillräckligt högt? - Ja, ja, ja, perfekt.
Den träffar stratosfären.
En mindre explosion leder till en stor kedjereaktion. Det gör jobbet åt dig.
Du sa att den bara kan aktiveras manuellt.
- Du kommer inte tillbaka. - Ett litet pris att betala.
Jag vill inte orsaka mer smärta.
Är nu en dålig tid att be om en tjänst?
T... Jag vill att du träffar din far.
Gå.
Hallå.
Jag är Anthony.
Men...du kan kalla mig Tony.
- Det heter jag också. - Ja.
Kan jag hjälpa dig att bränna saker?
Du måste inte göra det, vet du. Åtminstone inte ensam.
Jag måste. Jag fixar vad vi gjorde med deras huvuden.
Du fixar det vi gjorde mot resten av världen.
Ditt jobb är bra mycket svårare.
- Du slösar ingen tid. - Håll tyst.
Jag behöver inte. Jag går. Vår lilla Messias är en tio-åring snart.
Nån måste ta hand om henne. Och du, kortis, går ingenstans.
- Utom att kanske gå under. - Ta hand om henne, Zone.
Försök att inte ha nåt inflytande på henne av nåt slag.
Sök upp oss om ett år eller två.
Inte ens om du betalar mig.
Mag...vad gjorde du?
- Du vet, innan. - Jag var på Berkeley. Sociologi.
- Och du? - Landskapsarkitekt.
Skulle aldrig ha trott det.
Människor är ett sådant mysterium.
- Gick Alpha precis? - Han sa att han inte kunde stanna-
-om han skulle bli vad han var innan...
Det kommer han inte. Han har utvecklats, och gör det igen.
Han vill nog vara ensam när han upptäcker det.
För säkerhets skull.
- Och resten av dem? - Jag ska leda dem ut-
-och se till att alla klarar sig igenom pulsen. Jag är den ende som kan det.
- Du är den evige herden, va? - Som leder dem in i ljuset.
För gott.
Lustigt att den sista fantasin Dollhouse uppfyller...
- ...är din. - Jag har inga fantasier, Adelle.
Väldigt synd.
Alpha sa att vi skulle montera ned all teknik i byggnaden.
Han sa att du skulle börja med stolen.
- Ångrar du dig? - Aldrig i livet.
Jag är den som har tur. Jag får börja om.
Vad hände?
Det är en lång historia. Oroa dig inte.
Allt kommer att bli bra.
Är jag...?
- Är vi...? - Du ville att jag skulle släppa in dig?
Är du säker på att du har plats? Jag har mycket bagage - barndomsgrejer.
Vi arbetar oss igenom det.
Vi har tid.
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu